The best movies with RETAiL subs from BiO Only at www.HoundDawgs.org
–God morgon. –God morgon. Ha en trevlig helg nu.
–God morgon. –God morgon.
–God morgon, barn. –God morgon!
–God morgon.
Varsågod, här är dagens post. Kan ni ha en riktigt bra dag nu?
God morgon. Vad stor han har blivit, va?
God morgon, frun. Där är dagens post. Varsågod.
Flytta?! Det menar du inte!
–Pappa, ärligt talat. –Det är inte mitt beslut.
Det är en katastrof. Det är skolan, våra kompisar. Vårt liv försvinner!
Om vi inte följer med så förlorar jag mitt arbete.
–Det är i andra änden av landet! –Men det kan bo människor där...
–Jag och Peter då? –Skilsmässobarn reser ju också.
Vi leker inte pendlarkids.
Jag har precis börjat i skolan. Det är skadligt att kastas runt.
Jag kan sluta som kriminell eller hemlös.
Nu ska vi ta det lilla lugna. Jag tror...jag är...
–Det är verkligen dåligt, jag vet. –Kom, Ole. Vi går ner till oss.
Mie, stanna! Akta Bodil!
–Kan du inte hitta ett annat företag? –Ja, du är Danmarks bästa bokhållare.
Jaså? Ja...
–Släpp fram experten. –Det kom ett svar på min ansökan.
–Från A/S Scandinavian. –Det låter bra.
"Käre Far. Vi har läst din ansökan med stort intresse."
–"Vi har inga lediga tjänster." –Äsch.
Jaha...
Sex. Bra, pappa. Sju.
–Det gör ont. –Slappna av.
"Käre Far. Tack för din ansökan. Vi kan med glädje bjuda in dig"...
När jag säger att jag inte bara kan hitta ett annat jobb är det...
Nå?
Du kan få det jobbet. Du har erfarenhet.
Du ger aldrig upp. Du är snabb. Du är lagspelare, men kan köra solo.
–Du ger aldrig upp. –Det har du sagt.
–Vad är klockan? –Kom igen, Far! Rädda familjen!
Har du funderat på att ta på byxor, Far?
–Lycka till. –Tack, Søs.
Du har fått ny luft i däcken, blyfri superbensin, nya tändstift.
Han ska på ett jätteviktigt möte.
–Vem pratar du med, onkel Anders? –Komtessan.
Hon måste alltid övertalas lite.
Jaha, ska vi åka då?
Det var bra, komtessan. Den där lägger vi där.
Herrejävlar! Det är väldigt många våningar.
Det är enorm tur att man inte har höjdskräck.
Vad var det jag skulle säga till dig...? Jo, jo, jo!
Låt bara bli att göra bort dig. Så ska det nog gå bra. Okej?
–Tack. –Det var bara en sak till...
Go,Far. Go,Far. Go,Far. Go! Go,Far. Go!
Tack så mycket, onkel. Nu kan det inte gå dåligt.
–Hallå! –Ja?
Jag ska på intervju hos Bruun & Andersen.
Det är plan 27, ända uppe i toppen.
–Är det högst upp? –Brukar inte toppen ligga där?
–God morgon, Bente. –God morgon, Louise.
–Jag har en som ska upp till er. –Jaså? – Men följ med mig då.
–Kommer du? –Alltså, kommer med upp?
–Med hissen. –Med hissen?
Jag kommer med upp...högst upp.
–Det här är ett jobb för oss två. –Hey, titta här.
–Det vågar du inte. –Som om!
Sluta med det där!
–Hoppsan! –Ni två, alltså...!
De får gärna vara svarta, men inte kolsvarta. Usch!
–Søs, är det mer som ska ut eller? –Du får jättegärna ta det här två.
–Mums... –Hey!
–Ska pojkvännen äta med oss? –Det vet jag faktiskt inte.
Han ska tävla i triatlon i helgen, så han bara tränar och tränar.
–Ska vi inte dit och heja då? –Tyvärr, det är i Norge.
Extremtriatlon med firning och mountainbike och allt.
Hinner man anmäla sig till det?
Mie, det ska duk på också. – Peter!
–Hej, min sköna. –Hej.
Hej!
–Emma ska också med till Norge. –Ja, vi tränar tillsammans.
Härligt! Häftigt.
Jag tror att jag behöver ett plåster.
–Jag hämtar! –Kanon. Tack.
Det är kanske inte så farligt. Jag kanske bara ska tvätta det.
Emma är supercool. Hon kommer nerför berget så där.
Så där? Häftigt.
–Ska ni paddla kajak också? –Det är inte bara kajak.
–Det är så här nerför en älv. –Grymt!
–Ole? –Jag måste iväg.
Oj.
–Wow! –Vi ses i morgon, okej?
–Hon är ju helt asgrym! –Är hon inte för gammal för dig?
–Ska du bo med henne i Norge? –Ja. Alltså, som grannar.
Trevligt.
Ja, men då tror jag att vi har gått igenom allting, va?
Jag måste säga att innan vi fick din ansökan–
–så hade vi faktiskt en annan rätt säker kandidat till tjänsten.
Ja, men det...
Men...efter vårt lilla samtal här har jag ändå blivit övertygad om–
–att du kan vara den helt rätte för jobbet som chef för bokhålleriet.
Ja, men tusen tack.
På måndag kan du nog räkna med ett glädjande samtal.
Då vore det trevligt om du kunde säga ja med en gång.
–Då säger jag tusen tack... –Avdelningen behöver en ny chef.
–Är du okej? –Ja. Det är bara ljuset som...
Det får du vänja dig vid. Vi har det jag kallar stans bästa utsikt.
Det är ju bron du ser där ute. Till Sverige. Och titta ner.
–Det är en otrolig utsikt. –Ja.
Det tröttnar man aldrig på.
–Jag är fascinerad av gardiner. –Jaha...?
–Ja, men tusen tack. –Det är bra. Hej då.
–Hej. –Hej.
–Är du okej? –Ja. Jag har varit ute och sprungit.
Jag står och stretchar lite. Musklerna kan värka dan efter.
–Du ser mer ut att vara rädd för... –För höjder? Nej!
–Då vore det ett konstigt ställe... –...att jobba på.
–Ja, ja. Jag måste också gå. –Du måste gå? Okej.
Det var trevligt.
–Nej, ursäkta! Det... Hej. –Hej då.
Va? Ska vi ha vin? Och blommor?
Ska vi inte se om han har fått jobbet först?
Klart han fick det. Det är ju pappa vi pratar om.
Nu kommer han!
Søs. Peter, kom. Där. Så ställer du dig där.
–Är du med? –Ja. Jag kommer.
Nej!
Go,Far! Go,Far! Go,Far!
–Vad? –Det är på plan 27.
Kontoret ligger allra högst upp. Och det finns panoramafönster.
–Det låter ju häftigt! –Ja, om man inte har höjdskräck.
–Du har fått jobbet, men säger nej? –Kan du inte sitta med ryggen till?
Jag kan bara sitta på ett ställe.
–Chefen? Vill du ha in bokföringen? –Ja tack, Marianne.
Ja, det går nog inte. Om man ska vara chef.
Mitt liv är förstört. Jag får ödsla min dyrbara ungdom ute på bystan.
Kom, Ole.
Ni har åtminstone internet. När jag var ung så hade vi bara varandra.
Barn!
Upp med hakan, små vänner. Det ska nog ordna sig alltihop.
Ja, om det fanns piller mot svindel.
Ja, det stämmer, Per. Ja, tänk om det gjorde det.
Men jag tror nog att det enda som hjälper Far just nu–
–det är om han går in i trollet.
In i trollet?
Om man kan övervinna sig själv och göra precis det man är rädd för–
–så slutar det att vara farligt.
Det är Emma. Jag tar det bara. – Hallå?
Så pappa ska till ett ställe där det är högt ner?
–Det är värt ett försök, Mie. –Då följer vi med Peter till Norge!
–Han ska helt galet högt upp! –Per har rätt. Där är det firning.
–Och troll som man kan gå in i. –Jag tror att du har rätt, Per.
Det är ju en jättebra idé. Ni bokar biljetter.
Och ni två smider en plan. Jag ringer till pappas jobb.
–Vad händer? –Vi ska in i trollet!
Den här vägen.
–Häftigt att du följer med, pappa. –Man får inte ge upp utan att prova.
Hey, titta!
Pappa, titta! Det är sjukt långt ner!
–Ja. –Ja tack. Då går vi vidare.
8383. Det är Søs och Peter. Varsågoda.
–Ole och Mie? Ni bor här inne. Här. –Tack.
Och Per... Nej, onkel. Vi bor här. Per också. Här inne. Där.
Kom, Per.
–Hur ser det ut hos er? –Vi har också ett fint rum.
–Får jag komma förbi? –Javisst.
–Gud, hej! Är det inte du från...? –Från kontoret.
–Vad roligt. –Världen är liten.
–Louise. –Far.
Mor. Till Ida och Emma. Vi ska till Norge och heja på storasyster.
–Hej, Emma. –Detta är Peter som jag berättat om.
–Hej. –Jag är Peters flickvän Søs.
Mig har hon nog inte berättat om.
–Se upp, Ole. –Vi ses sen.
Då kommer vi väl att ses en del där uppe.
Det hoppas jag.
–Hej. –Hej. Hej.
"Det hoppas jag"? Helt ointressant är din far inte än.
–Är du där? –Glöm det, Ole.
–Det kommer aldrig att hända. –Va?
Helt ointressant är din far inte än.
Det är kanske för att Tivoli är öppet.
Han kom åtminstone ihåg byxor.
–Kom. Vi ska ner och äta. –Jag kommer. Bara gå i förväg.
Ja...
Kom, Ole, vi går in till oss.
–Hej. –Hej. Ja, ni ska heja på Peter, va?
Ja, men vi är här mest för att hjälpa pappa bli av med sin höjdskräck.
Okej.
Har din pappa haft höjdskräck i många år?
Din pappa ska bara säga ja, så får han jobbet?
–Ja, det har de sagt. –Fantastiskt.
Då får vi hoppas att er plan lyckas. Så blir din pappa och jag kollegor.
–Bara säg till om vi kan hjälpa er. –Tusen tack.
–Hej då. –Vi ses.
–Hon var snäll. Pappa ska ha jobbet. –Jag kunde inte ha sagt det bättre.
Vi ska ha lite räkor.
–Titta där. Chilifrukter. –Gör vi det?
Det är starkt!
Du är den enda jag känner som inte är rädd för nånting.
–Inte ens för att se ut som en idiot. –Det stämmer inte, Per.
Alla människor är rädda för nåt. Jag är rädd för att bli gammal.
Deppa inte för det. Det är jag också.
Kom!
–Vad har jag inte? –Du har inte fyrtal.
–Hej. Vill du säga hej till kaptenen? –Det vill jag gärna.
Då kan han säga hej till mig också.
–Pappa? Vi går runt lite. –Ja, okej.
Men var försiktiga, okej?
Res dig upp lite, gamle vän. Ja.
Du behöver baske mig en kram. Inte sant?
Känner du det här? Slappna av i musklerna. Okej?
Så. Så tar du det lugnare. Sätt dig ner och slappna av.
–Det hjälpte, va? –Ja.
Du är ju inte avslappnad. Vet du vad?
Ja. Jag lärde mig en gång ett trick uppe på en indiansk husvagn.
Ett ögonblick bara. – Ursäkta, damen.
–Får jag låna er tesked? –Självklart. Varsågod.
–Nu ska du få se. Gapa. –Varför?
Bara gapa. Det händer inget.
Du ska bara ta det lugnt. Jag kan lova dig att det hjälper.
Så där.
Hej på er!
–Hej, hej, Louise. –Slappnar du av nu?
–Slappna av nu! –Jag är helt avslappnad.
Hallå, hallå. Det är kaptenen. Om fem minuter är båten iland.
Alla ombedes göra sig klara. Och det gäller dig också, Søs.
God morgon, älskling. Då är vi i Norge.
–Ska vi hjälpa till att bära in? –Gärna. Så går jag och handlar.
Søs och Peter bor där inne. Och vi andra ska ner hit. Kom!
Nej! Wow, vad det är...
Vad fint här är.
–Det blir som en liten semester. –Vi kanske ska fira det lite?
–Hej! –Jaha, hey.
–Hej. –Här bor jag.
Bor du här, precis intill oss?
Kanon! Jättetrevligt.
–Vi ska bara in och packa upp. –Ja, det ska jag också. Vi ses!
–Søs? –Ja.
–Har du ett problem med Emma? –Va? Nej, vad skulle det vara?
Det är ju bara trevligt. Hon kunde ju sova inne hos oss.
–Vad menar du? –Det vet jag inte heller.
–Det är nog bara jetlag. –Men vi kom med båt.
Ja, båtlag då.
Pappa måste lära sig att bli vän med höjder.
Därför börjar vi i morgon med... Vad var det nu du kallade det?
Va? Ja, just det.
–Exponeringsterapi. –Exakt!
–Och vad var det nu det var...? –Ja. Jo, det är när man blir...
...utsatt för saker man är rädd för i en säker miljö.
Bravo, Per!
Därför börjar vi i morgon här i klätterparken.
–Vågar du ta den högsta? –Vad tror du?
Och sen fortsätter vi här ner till vindtunneln–
–där Far kan prova ett fritt fall.
Pappa får höjdskräck av att ta på strumporna.
Hur skulle han kunna klara det där?
Lugn bara. Jag förbereder Far mentalt precis innan han ska sova.
Vi måste vara extrasnälla så han får självförtroende.
Då är jag tillbaka.
400 kronor för en rullsylta. De är crazy,de där norrmännen.
Har du själv burit alla de där påsarna, pappa? Vad stark du är!
Tack, Mie. Vad snäll du är.
Här är lite äkta norsk mesost.
Man tittar och tänker: "Den är brun, den kastar vi."
Men nej, så ska den se ut. Varsågoda, smaka.
Mums. Vågar du smaka?
Pappa!
–Det är minst en kilometer ner! –Det blir bra, pappa.
Vi kanske ska ge honom mentolsamtalet med en gång.
Så, så.
Nu försöker du liksom att plocka fram ett minne från din barndom–
–då du känner dig trygg och glad.
–Blunda. –Ja.
Vi är på sommarstället. Jag ligger nere på stranden.
Jag har precis varit i och badat. Mamma och pappa ligger och läser.
Var är jag då? Jag var ju jämt och ständigt med ute på sommarstället.
–Du är inte med här. –Ja, du använde ju glasögon då.
–Du kunde nog inte se mig. –Är det mitt eller ditt minne?
Du minns kanske fel. Okej?
Vad hade din handduk för färg?
Jag ska se efter. Den är vit, tror jag.
Det är ju min, okej? Min handduk var vit.
Du hade den där billiga Adidas. Den där med ränder.
Och nu försöker du ta ditt fina och härliga minne–
–och stoppar ner det i en liten ask, stänger den–
–och stoppar ner den i ditt undermedvetna.
–Ge den ett namn. –Ett namn?
Ja. Det kan till exempel vara:
"Vad jag känner mig glad och trygg–asken."
När du blir rädd så kan du ta fram din ask.
Då kan du öppna den. Och då känner du dig trygg och glad.
Ja.
Här, pappa. Du får Bodil också. Så kan inget hända dig.
Tack, snälla Per.
–God natt. –God natt.
Louise?
–Akta dig. Var är du? –Ko–ko!
Gud, förlåt. Jag ser att du inte är ensam.
Det är bara Bodil Kjer. Det är inget fast.
Jag var också bara ute och gick en sväng i regnet.
Då kom jag att tänka på...jordskred.
–Jordskred? –Det hör man mycket om här i Norge.
Inser du hur nära kanten vi ligger? Vi kan bara...
Det är nog bara jag. Och båtresan.
–Mamma? Kommer du inte snart? –Jag kommer nu, vännen.
–Jag får väl... –Jag vet hur det är.
–Okej, men sov gott. –Sov gott.
–Vad halt det är. –Akta dig.
Åh nej.
Lugn, far, lugn. Åh nej, Bodil.
–Är det nåt fel, pappa? –Nej, nej. Jag kunde bara inte sova.
–Vill du låna min sovlampa? –Tack, Per.
Men en sovlampa är nog inte det som jag behöver.
Det är mycket trevligare här ute. Då sitter vi två karlar här.
Far och son. Och har ett sånt där litet...ögonblick.
Vi lyssnar på varandra och pratar.
"Hur är det med dig? Det är bra med mig. Det är bra med mig med."
–God natt, pappa. –God natt, söta Per.
Är det en del av din terapi att du sover här ute?
Jag sticker och cyklar med Peter.
–Klarar du det? –Ska du börja nu också?
–Förresten så ser du skitbra ut. –Vad är det för prat?
Men ändå. Ja, ja...
Lova att säga till om det blir för hårt.
Om jag säger till så är det för att du pjoskar med mig hela tiden.
Då kör vi!
–Synd att pappa inte kan styra det. –Ja. Tur att man inte har ärvt det.
–Säger du för att du har den här. –Ska jag ta av den?
–Det vågar du inte. –Självklart vågar jag det.
–Men man får inte. –Och du vågar inte.
–Ska vi ta nästa bana utan? –Okej. Nästa bana utan.
Kom. Efter mig!
Åh, Per. Var försiktig.
Och kom nu ihåg: det är aldrig pinsamt att trilla ner.
Bara att bli liggande.
–Är det dags? –Ja.
Kom ihåg nu att använda din "Vad jag är glad och mår bra–ask."
–Jag är för rädd. –Det hjälper, det lovar jag dig.
Det är sommar. Jag ligger på stranden.
–Och jag dör. –Det går jättebra, pappa!
–Tack, Lille Per. –Aj! Mitt ben! Mamma!
Mammas älskling! Nej! Har du trillat ner ända däruppifrån?
Lilla älskling! – Det här är ju livsfarligt!
Hallå, där nere. Behöver ni hjälp? Jag kan komma ner och...
–Lugn. Du har den här, okej? –Bra.
Varför har du den i handen?
–Den ska ju sitta i selen. –Där har jag ju min egen.
Nej! Vi faller!
Hej. Ja, då är jag här. Hur kan jag hjälpa till?
Onkel!
–Hej, hej! –Vad hände?
Strunta i vad som hände. Grejen är att man kan dö av det här.
–Är du okej? –Jag tror det.
–Och du gjorde dig inte illa? –Hey, benet!
Ja, just det. Aj!
Jag är precis bakom er!
–Kanon, Søs. –Ska vi ta en tur upp till toppen?
Jag hade hört att stretching och bastu skulle ge jättemycket.
Den som kommer sist till toppen är en mes!
–Jag tar med Søs ner till sjön. –Okej.
–Om du behöver en paus, så... –Du kan bara sticka.
Kom.
Är det där vindtunneln?
Här kan du som tur är bara falla uppåt.
–Louise? –De är ju överallt.
Jag sa till Louise att vi skulle öva fritt fall.
Och så blev hon sugen på det?
Hon trivs kanske i mitt...vårt sällskap.
–Tror du hon tycker att du är snygg? –Tror? Så otänkbart är det väl inte.
–Nej, men hon känner dig knappt. –Hon gillar min utstrålning.
–Positiv, sympatisk och självsäker. –Hej!
–Det blir kul att se dig flyga. –Ja, vänta du bara.
Då är hon fixad.
Jättebra, Per!
–Och ingenting kan hända? –Ta det lugnt.
Det sitter en man i kontrollrummet och ser till att allt fungerar bra.
Ja. Ja, då är det visst din tur.
–Kom nu ihåg att luften är din vän. –Ja, det är klart.
Kom igen nu, pappa!
–Han klarar det! Planen funkar! –Bra, pappa!
Jag avleder hans uppmärksamhet och du stänger av systemet. Okej?
–Mamma, kan vi inte... –Det är mitt jobb! Inte hans!
–Då är han din. –Kanon. Tack.
Ursäkta att jag stör. Det du gör är superspännande.
–Kom inte in, jag har en i luften. –Om jag lovar att vara knäpptyst då?
Ja...okej. Ja, men då får du inte röra nåt.
Ja, ja.
Se så bra han är! Han äger!
Tänk om det betyder att vi kan bo kvar.
–Hej, hej! –Jaha. Vad...
Stäng av den! Nej, vad massa spännande knappar du har där, va?
–Ja. Här har vi en... –Blir det nånting?
–Här har jag tidtagningen... –Stäng av.
–Det finns inget här. –Hitta på nånting då!
Jaha...? Vad är det där då? Är det hjälmar eller...?
Ja, här har vi vår utrustning. Det är inte så krångligt...
Det är nåt fel.
Nej, nej, nej, nej!
–Akta nu! –Perfekt!
Pappa? Vad händer?
Åh nej!
Bara de inte gör pappa till en smoothie!
–Pappa! –Nej!
Få ner mig!
–Han är helt väck. –Kom nu.
–Gör nåt! Han är på väg till månen! –Maskinen har flippat ut helt!
–Stoppa maskinen! –Vad ska jag göra?
Jag är okej.
Aldrig mer. Aldrig mer!
För att det här inte ska bli en dålig upplevelse–
–är det viktigt att du försöker att fokusera på det positiva.
–Punkt 1: du dog inte. –Nej, men det var verkligen nära.
–Jag var så orolig. – Va, vännen? –Ja.
Mamma ropade: "Bara han klarar sig. Stoppa det. Det är ju livsfarligt!"
De har förstått. Ni borde ta lite bättre hand om er snälle far.
Nu klarar jag ju en hel del... Två sekunder.
Pappa?
Vad sa jag? Han är slut.
Nu sover pappa.
Emmas mamma kan ha rätt. Tänk om det går riktigt snett.
Då är det tyvärr slut med firningen och mountainbiken.
–Det gick ju så bra. –Nå? Vad gör vi?
Vi har max ett par dar.
Jag såg en gång en rolig gubbe på tv.
Han hette Allah Hallemann. Han hade kanske några trick vi kan använda.
Men då behöver jag en försökskanin.
Mums, jag älskar gräddbullar!
–Vill ni smaka? –Nej tack.
Det är helt sjukt. Han tror att det är en gräddbulle.
–Vi visste inte att du kan sånt. –Inte jag heller.
Det är första gången jag provar.
Få ut honom ur det innan han blir alltför arg.
Ja, nu hoppas jag att det funkar.
–Varför äter jag en citron?! –Onkel har hypnotiserat dig.
–Förlåt, men... –Jag hämtar pappa.
Vet du att jag en gång åt en daggmask?
Nej, det visste jag inte.
När jag var tre år och skulle sys i hakan så grät jag inte alls.
–Hallå! –Men... Lugna ner dig lite nu!
–Kolla hur snabbt det är. –Wow...
Vad är det med dig? Är du svartsjuk eller?
–Svartsjuk? Nu får du ge dig. –Jag tycker du verkar lite spänd.
Då tycker du fel. Ska vi cykla eller?
När jag strax räknar till tre–
–så kommer du inte längre att vara rädd för höjder.
–Fortsätt, fortsätt. –Just det.
Allt som brukade ge dig ångest–
–kommer nu att kännas tryggt och säkert.
–Fortsätt! –Vad var det nu...? Jo, just det.
Du kommer nu att ha full kontroll över dina känslor.
Och det är du som bestämmer över ditt eget liv.
Ett. Två. Tre.
–Hej. –Hej.
Vad skulle du säga om att kliva upp på den där pallen?
Det kan jag visst göra.
–Och bordet. –Inga problem.
–Nej, pappa! –What?
–Där ute står det en stege... –Okej. Jag hoppas att den är hög.
Jag ska bara...
–Onkel, du är helt otrolig! –Vi klarade det.
Han ställde sig bara på bordet.
Lille Per. Upp på bordet med honom. Vi har botat honom!
Vänta lite.
–Det lät som pappa, va? –Åh nej.
Barn!
Jag väntar bara här. God dag, Mikkelsen. Det är Far.
Jag vill säga upp mig. Ja, du hörde rätt. Säga upp mig.
Det vet jag och tack för det, men jag erbjöds ett annat jobb.
Med stans bästa utsikt. Jag kan inte flytta med er.
Pappa!
Jag önskar er all lycka i världen med flytten. Hej då, Mikkelsen.
Du kan ju inte säga upp dig när du inte är säker på ditt nya jobb.
Alltså, om jag kan göra det här...
...så kan jag ju också ha ett jobb på plan 27!
–Hej. Var är Søs? –Søs, hon är ju...
Är du där?
–Hej. –Hej.
Tiden.
Jag tror att du minst kan kapa två minuter.
Fem minuter.
–Ont i benet efter cykelturen? –Nej, det är okej.
–Nej, fem minuter. –Då ska vi...
–Jag går nu. –Ja.
–Följ med henne, Peter. –Varför skulle jag göra det?
Vi två behöver inte sitta klistrade vid varandra.
–Det tycker inte Emma är så roligt. –Det är okej. Gå med henne nu.
Søs, för fan, hon är på toaletten.
Hon behöver kanske toapapper.
–Kom igen. –Louise! Vi ska bli kollegor!
–Va? –Vad händer?
Onkel har hypnotiserat pappa. Pappa har blivit frisk.
Vad gör vi nu?
Hallå, hallå, hallå. Hypnos är ingen leksak.
Min onkel hoppade från en bro för att han trodde han var Batman.
Hur får vi ut honom ur det där?
Två klappningar borde räcka. Men det är nog bäst att du väntar...
–Ge upp. Jag har genomskådat dig. –Har du det?
Ja... Du är visst lite kär i mig, va?
Men jag ska bli din chef, så det går inte.
Nej, vänta!
–Far? –Åh! Var är jag?!
–Kom, kom. –Hur kom jag upp hit?
–Ta min hand. Far, kom. –Nej! Nej...
Pappa!
Ja. Ja. Kanon.
–Jaha... Vad sa han? –Jag får nog behålla doddet.
–Vad får du? –Han får behålla jobbet.
–Hurra. Då ska vi flytta ändå. –Men i gengäld så lever pappa.
–Ja, förlåt. –Vi har ett par dar på oss.
Jag vill inte mer. Jag vill hem. Det är helt tut.
–"Helt tut"? –Vad säger han?
–Att det är slut. Han vill hem. –Man måste veta sina gränser.
Nej, alltså!
–Jaha, där är ni. Jag tänkte bara... –Hej.
–Ska du ha nya batterier? –Ole, ska jag fråga?
Nej, nej, nej. – Jag ville bara höra om vi kunde träna med er i morgon.
–Vi ska ut på firning i morgon. –Det är Ole jättebra på.
–Han kör stenhårt. –Ja, ja.
–Klättring och så... –Pappa har ändå gett upp.
Så vi kan lika gärna göra nåt roligt innan vi ska flytta.
Det är en bra idé. Jag ska också träna med er.
–Va? –Det är ju helt enkelt supertrevligt.
Häftigt! Superhäftigt. Vi ska allihop ut på firning.
–Vi. Tillsammans. –Nu tror jag att vi går.
Inte min lillebror också...!
Bara jag inte hade kommit på det med Norge. Det har bara gjort det värre.
Så. Lugn bara, Per. Det är inte ditt fel.
Allt har bara blivit mycket mer besvärligt än vi hade räknat med.
Gruva? Dit ska jag i alla fall inte in. Inte utan ficklampa.
"Troll...tunga."
Varför kan man inte bara göra som när folk ska sluta hicka?
Jaha, ja. Du tänker på det där då man dricker vatten baklänges.
Nej, ge dem en jättechock och sen är de inte höjdrädda mer.
–Du är genial, Per. –Är jag det?
Chockterapi. Man utsätter patienten för hans värsta mardröm.
Patienten upplever att han överlever... Ja, förhoppningsvis.
Chockterapi!
–Så ni ljuger för pappa? –Ja. Vad trodde du, din dumskalle?
Annars får han ju ingen chock.
Så pappa tror bara att ni ska på en liten tur i fjällen?
Det är precis på gränsen. Men om det är det som krävs...
–Vad ska pappa göra på riktigt? –Upp och se utsikten härifrån.
–Seriöst? –Ja, det är vår sista chans.
Men...ska vi följa med? Och skippa firningen?
Nej, nej. Stanna hos Søs. Annars vill pappa inte följa med.
Han tycker det är jättedålig stil om vi inte hejar på Peter.
–Jag kan faktiskt bära det själv. –Då ber jag så mycket om ursäkt.
Jaså? Men jag trodde att alla skulle ut och klättra.
Ja, eller...inte allihop.
–Pappa ska upp på Trolltungan. –Var försiktiga och tänk er noga för.
–Och det gäller särskilt er två. –Ja, absolut. Vi gör inget farligt.
Bli inte förvånad om de slutar med att sluka eld–
–och spela i ett punkband.
Nej, du kan gå hem med det där. Vi ska på tälttur.
–Det är väl inte här vi ska ner? –Just precis.
Lugn, jag ska visa dig hur man gör. Om du fortfarande vågar.
Ja. Bara vänta och se.
Ole!
–Är det här en riktig stig? –Var kan de vara nånstans?
Är det verkligen så viktigt för dig? Kan du inte bara hitta nåt annat?
–Vad letar ni efter? –Hej!
Det är för att vi letar efter...
–Den där gamla gruvan. –Ja!
Den där mycket berömda gruvan från krigstiden.
–Då har ni tyvärr gått en omväg. –Gruvan är åt rakt motsatt håll.
Nej, alltså. Dumma oss! Tusen tack. Mitt problem är att jag...
Byter om på saker. Jag med!
Särskilt med mina barns namn. Ska jag säga Søs så säger jag Lou...
Om jag vill få tag på Lille Per så säger jag "Hej, lille Loui..."
–Jag tror att hon har fattat. –Ska ni med ner till gruvan då?
Vill vi det?
Nej. Jag lovade Per att visa honom den vilda, norska naturen.
–Men riktigt trevlig tur dit ner. –Okej. Då går vi.
–Kom här. Ge mig din hand. –Tack. – Var försiktig, vännen.
Bro, bro, bränna, klockan ringer...elva.
Jag tror att hon är intresserad av mig.
Så väntar vi bara lite här och sen följer vi efter dem igen.
–Skynda dig att visa vad du kan. –Du har väl inte sagt nåt till Emma?
Bara att du kan sån där cool australisk firning med huvudet först.
–Va?! –Då ser hon hur tuff du är.
Du vågar kanske inte när hon tittar?
–Okej. –Kom igen nu, jag filmar.
–Peter, här kommer jag! –Va? Vad gör du?
–Søs, vad gör du? –Søs! Vänta lite!
Nej, det är åt andra hållet! Søs, lugn!
–Var försiktig. –Nej!
Vad gör du, din klant?!
–Förlåt, jag ville bara... –Är du okej, Emma? Jag kommer!
–Är det benet? –Vad hände?
Jag måste nog till akuten.
–Vad var det där bra för? –Förlåt, förlåt, förlåt.
Jag sa att jag skulle visa först.
–En perfekt plats att slå läger på. –Ja.
–Bara vi kan slå upp tältet. –Ja, det är inga problem.
Du ska bara...bort där. Så där. Ett, två... Ja.
Och så där. Ett, två. Och så... Ja!
Så där!
–Åh, vad smart! –Ja. Men det står mitt i en myrstack.
Men då flyttar vi det bara.
Hur kan Louise fortfarande verka intresserad av mig?
Hon har bara sett mig när jag har klantat mig.
Varje gång hon är i närheten så går det fel.
Oavsett vad så är det synd att vi inte blir kollegor.
Onkel, minns du när vi träffade Louise och Ida för första gången?
Din pappa ska bara säga ja så får han jobbet?
–Det har de sagt. –Fantastiskt.
Aj! Mitt ben!
–Och sen i klätterskogen. –Ja.
Hon använde Ida för att skrämma pappa.
När allt gick fel i vindtunneln kom hon ut ur kontrollrummet.
Gör nåt!
Hon försöker förstöra för pappa. Hon vill också ha det där jobbet.
Det var inte alls gruvan som de letade efter.
–Det var oss. –Vi måste hålla koll på dem.
–Ska vi säga nåt till pappa? –Nej.
Då riskerar vi bara att han kommer på vår plan.
–Jag kan klara mig själv. –Ja, ja, ja.
–Søs, gör du en kopp te till Emma? –Visst.
–Kamomill, svart eller...grönt? –Svart blir bra, tack.
–Är det nåt mer jag kan göra? –Kex, chips eller nötter?
Kanske nåt ordentligt först.
Søs, du måste se den här videon när du kör in i Emma.
–Jäklar, vad du ser dum ut. –Nej tack. Jag kommer ihåg det.
–Salami, makrill eller...? –Jag tror att hon ska vara ifred.
Ja, självklart. Det är klart. Då kan man koppla av bättre.
–Det är ju... –Ole, zip it!
Ole? Kan du vara snäll och ge mig min telefon?
Tack.
Vad har du gjort?
Gjorde Søs det? Det var garanterat med vilje.
Kan du inte ta nån medicin?
Jo, jag hörde att benet är brutet. Men du har tränat och tränat...
Okej, vännen. Sköt om dig. God natt.
Vad sägs om det? Emma har brutit benet.
Pappa? Om hon Louise inte är så intresserad av dig som du tror–
–lovar du då att inte bli alltför ledsen?
Vad menar du?
Det Per menar är nog att kvinnor ibland kan vara lite oförutsägbara.
De säger en sak och menar nåt annat.
–Det är det inget nytt med. –Jag ska kissa.
Kom ihåg att gå en bit från tältet.
–Jag behövde ändå inte. –För att du är mörkrädd?
–Jag går med och slår en godnattsjua. –Det gör jag också.
När jag var liten var jag också mörkrädd.
Men då kommer jag ihåg att min far sa till mig:
–"Onkel Anders..." –Kallade din far dig "onkel Anders"?
Nej, han sa så klart bara Anders.
Det är jag faktiskt inte så säker på. Han sa i alla fall:
"Om du blir mörkrädd så ska du bara säga:"
"Det är jag som bestämmer här."
Och då gick det över. Prova det, Per.
Det är jag som bestämmer här!
Jag är fortfarande rädd.
Det är kanske för att du måste försöka leva dig mer in i det.
Så du säger: "Det är jag som bestämmer här!"
–Se dig för var du kissar! –Jaså? Stod du där? Ja, ja.
Bara här längst ner? Tack.
–44, varsågod. –44? Det är mitt lyckotal.
–Vad synd att du inte kan vara med. –Sluta prata om det.
Koncentrera dig på loppet nu. Lycka till, Peter.
Ja, lycka till.
Han står ju inte alls på listan.
Där är han! Nej! Han kommer ju säkert först om flera timmar.
Vänta. Den där gamla gruvan ligger inte så långt härifrån.
–Ska vi inte titta på den? –Jättebra idé!
Jag tycker att jag känner doften av lite mossa.
Det här är en rolig lek!
Ja, nu är det din tur.
–Jag är inte riktigt på humör. –Åh, alltså!
Jo, det är ju därför som vi har gått ända upp hit på vår tur.
Ni skulle glömma att ni ska flytta. Det är skittaskigt.
–Ja, men okej då. –Det var bra.
"Stig till gruvan. Beträdes på egen risk."
Vågar vi eller vill du hellre vända?
Vill du hellre vända?
Det är lite trist att inte ha sett gruvan–
–men du vågar kanske inte gå dit om Emma inte är där.
Ja, du ska bara känna dig helt trygg. Det händer inget.
Det är bara en gräsmatta. Så...ja.
–Så där ja. –Var är vi?
Det får du se strax. Koncentrera dig bara på att lukta och lyssna.
–Mamma, vänta på mig! –Jag hör nån.
–Tänk om det är hon Louise. –Louise?
Om du stannar här i två sekunder så hämtar vi nåt du ska smaka på.
–Vad är det? –Det är ju en överraskning.
Du får inte ta av dig bindeln. Annars är hela klabbet förstört.
Det lovar jag.
"Varning. Allt vistelse i gruvan på eget ansvar."
Damerna först.
Wow! Vad häftigt här är!
Kommer ni snart?
Titta där. Där är en ingång.
What?
Är ni där?
–Ser du nåt, Per? –Jag ser inte ett dugg.
–Då måste vi ju ha hört fel. –Vi skyndar oss tillbaka till pappa.
Hallå! Är ni där?
Woaw...
Hey. Vad är det där borta?
Är det meningen att jag ska hitta er? Ko–ko!
–Ole, titta. –Det är nog inget där nere.
Kanske finns där en hemlig skatt. Kom!
Säg ett ljud. Ko–ko!
–Det är bara jag. –Louise!
–Nej, ta inte av den än. –Pappa! Akta! Hon är farlig!
–Farlig? Vad menar han? –Inget. Kom.
Vad häftigt här är.
–Här, ta min hand. –Ida, är du också här?
Vad är det som händer? Vart ska vi nu nånstans?
Vi kan inte fortsätta här.
Åh nej, det finns vatten också!
–Vad händer? –Vad var det?
Vad händer?
Shit!
Är ni helt galna?! Ni kunde ha haft ihjäl mig!
Du hade kunnat klara det. Det är hon som försöker förstöra det för dig.
Louise räddade nyss mitt liv.
Det var hennes fel att du inte fick ditt jobb.
Mittjobb. Jag har väntat och så snor han det framför näsan på mig.
–Men så uppför man sig inte. –Det är faktiskt sant, mamma.
Den går inte att rubba!
Med eller utan mig så hade er pappa aldrig botats från sin höjdskräck.
Det är en del av dig. Så är det. Och nu går vi.
–Tack för hjälpen. –Hon försökte ju blåsa oss.
Men...kanske har hon rätt. Kanske var det bara en idiotisk plan.
Hur kan världens bästa pappa vara så dum?
Hallå? Hej, Mie.
Är det problem? I den gamla gruvan? Vad gör ni där?
Vi ville bara titta och plötsligt så skakade allting.
Nu är vi inspärrade och vatten strömmar in.
–Få ut oss. –Säg att han ska skynda sig.
–Du får jättegärna skynda dig. –Mie, lyssna på din pappa nu.
Vi ska hjälpa er. Vi kommer. Viktigast är att ni håller er lugna.
Okej. Bra. Vad gör vi?! De är fångade i gruvan!
–Vi ringer efter hjälp. –Vi måste ner!
–Ge mig den där. –Nej!
Nej! Vad är snabbast? Det måste finnas en genväg. Vi måste ner.
–Vi måste ner härifrån. –Nej, nej, nej! Nej, det går inte.
–Gör som i vindtunneln! –Ja, det ska jag göra!
Ta tag i ryggsäcken!
Håll i nu!
–Du är ett geni, Per. –Vad är ett geni?
En sån som vi två, Per.
Säg vad ni vill, men Norge är ett vackert land.
–Ja, verkligen. –Jo, men vi har fortfarande bråttom.
–Då landar vi! Se upp! –Nu landar vi! In under tältet.
Vi klarade det baske mig. Om ni gör upp eld så gör jag kaffe.
Vi har inte klarat nåt förrän vi har hittat Ole och Mie. Spring!
–Vad händer? –Det är här triatlonen startar.
Om vi bara följer efter cyklarna kommer vi fram till gruvan, Per.
–Var är pappa? –Kom, kom!
Den är för stor för mig. Cykla ni, jag kommer ikapp er.
–Är du säker, Per? –Ja. Skynda er ner till Ole och Mie.
Allt är mitt fel!
Du har inte spärrat in dem.
Varför går Ole och Mie alltid till gränsen?
De vill inte vara en mes som sin pappa!
–Sånt prat. –Nej då.
–Peter är nummer 44. –Ja, jag vet.
Där är han! – Peter!
–Ur vägen! –Där är pappa...
–Bort med er! –Onkel?
Per? Vad händer?
–Tror du att de hinner? –Vad skulle vi in hit och göra?
–För att spela smarta. –Jepp. Inte särskilt smart.
–Se upp, onkel Anders! –Ja, det ska jag göra.
Hjälp! Hjälp! Hjälp!
Smaklig spis!
Vad håller de nu på med? Kom då, Ida!
–Det är inget för mig. –Det är lätt.
–Jag ska visa dig hur man gör. –Okej.
Va?
–Håll i dig, onkel! –Jag ska hålla i mig, ja.
Är vi nere nu?
–Man skulle ha kommit ihåg handskar. –Och rena kalsonger.
–Vad kommer nu? –Riverrafting! Det är roligt!
Ja, ja... Aj!
–Stanna här! –Åh nej. Vad är det nu?
Den där är bra!
Hey! Ni får inte ta båten. Kom tillbaka!
Det är en nödsituation. Folk håller på att drunkna.
Akta klippan. Vänster om. Jag hoppas att Per klarar det.
Ja, men han är ju där!
–Får en lättmatros plats? –Alltid, Per.
–Vad bra gjort, Per! –Såg du det, mamma?
–Var det inte bra? –Helt galet bra.
–Nu ska vi bara rädda Ole och Mie. –Vad är det där för konstigt ljud?
Ja, då är vi där!
Håll i dig, Per!
Nu åker vi! Ja!
Per, håll i dig!
Vi åker baklänges!
–Vi klarade det. –Vi gjorde det! Bravo, Per!
–Du vet att du är en idiot, va? –Ja, jag vet.
Men jag har sagt förlåt.
Nej, du är en idiot för att du tror att Peter gillar mig mer än dig.
När vi två tränar så pratar han bara om dig–
–och hur fantastisk du är. Det är faktiskt jätteirriterande.
Du får ursäkta att jag har varit så dum.
–Tror du han fortfarande gillar mig? –Ja. Du ska bara vara dig själv.
–Det är svårt ibland. –Försök.
Mie har ringt åtta gånger. Bara det inte har hänt nåt.
Så. Nu vet Søs det också.
–Nej! –Åh nej! Nej, nej, nej!
Det är inte sant!
–Där är målet! –Då är vi nära gruvan!
Okej, älven är där. Det måste vara där.
Sen delar den sig i två. Åh!
–Under bron! –Kom!
Vi ska in till stranden här.
–Vi ska ditåt! –Är du med, Per? Kom då!
–Kan vi inte bara åka tillbaka? –Nej, vi ska ju...
–Vad gör ni här i skogen? –Emma?
Ni måste köra oss ner till den gamla gruvan. Nu.
Tänk, Per, om vi skulle ha åkt nerför den där.
Vi hinner inte prata! Vi måste fortsätta!
Då får vi nog följa med. Kom!
Förlåt att jag retade dig så mycket med Emma.
–Jag tänkte för mycket på mig själv. –Det gör inget.
Du är ändå världens bästa syster.
–Ole! Mie! Hallå! –Nu kommer vi!
–Jaha... Vad gör vi nu? –Vi hinner inte gå tillsammans.
Vi måste gå åt varsitt håll och ropa om vi hittar dem.
Per, du tar den där. Så springer jag häråt.
Då går jag den här vägen.
Ole! Mie! Var är ni?
Åh, shit!
Det är jag som bestämmer här.
Det är jag som bestämmer här! Så där ja.
Ole? Mie? Var är ni?
Per!
–Hallå! Vi är här nere! –Per! Hjälp!
–Vi är här! –Pappa! Onkel! De är här!
Ja. Nu kommer den!
Ta i nu.
Nu är den där. Akta, Per!
–Kom här, gubben. –Och kom här.
–Förlåt, pappa. –Och så är det du.
Ni lever. Det är det enda som betyder nåt.
–Vad bra att ni kom. –Lille Per!
Det var du som hittade dem!
–Kom här. –Åh, Per.
–Pappa! –Hej!
–Är ni okej? –Ja, ja. Vi är oskadda.
–Det klarar jag inte! –Du gick där precis.
–Här? –Du var ju inte rädd förut.
–För att du tänkte på Ole och Mie. –Kom ihåg allt du har klarat, pappa.
–Du kan! –Okej. Jag provar.
Du kan visst. Kom igen, pappa. Låt bara bli att titta ner.
–Du kan, pappa. –Ja, kom igen, Far!
Det är varmt. Jag är på stranden.
Men... Onkel Anders, du har rätt! Du var med på sommarstället!
–Ja, det var ju det jag trodde. –Nej, vilka löjliga badbyxor du har!
De har ju Gammelsmurf på sig!
–Pappa, akta dig! Håll i hårt! –Håll i repet!
In i trollet, pappa! Kom ihåg det nu!
–Kom upp! –Ger han aldrig upp?
–Det är kanske du som ska ge upp. –Vad skulle folk tro om mig då?
Louise hade inte det som krävdes. Han har inte det som krävs!
–Mamma! –Okej.
Kom nu, pappa!
–Kom igen, pappa. –Kom igen!
–Jag har dig! –Ja! Du klarade det, pappa!
–Ja! –Grymt, pappa!
Mina damer och herrar. På en fin tredjeplats–
–har vi vår egen Gudrun. Ge henne en stor applåd.
På andra plats har vi Peter från Danmark, nummer 44!
–Bravo, Peter. Honom känner jag. –Peter! Peter! Peter!
Ole, Mie skickade ett klipp till mig då du firas ner med huvudet neråt.
Kan du inte lära mig det en dag?
Det är mycket möjligt... att vi kan lösa det en dag.
Ja!
Och så har vi faktiskt en liten grupp från Danmark helt utom tävlan–
–som har varit snabbare än alla deltagarna. Kan ni komma upp hit?
–Vet du om att du är söt? –Bara söt?
Och pyttelite tuff.
–De är till dig, Louise. –Här, Ole.
Varsågod, unga fröken. Stanna nu här. Vi ska bara ta en selfie med alla.
–Russin! –Russin!
–God morgon, Bente. –God morgon, Far.
–Grattis. –Tack, Louise. Jaha...
Oj då... Som du ser så finns det även fördelar med att inte vara chef.
Ja, men jag tror också... Nu ska vi på lunch, tror jag.
Det är jag som bestämmer här.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2017
Ansvarig utgivare: Anders Melin